I tidligere episoder:
50 år senere våknet jeg opp her, uten å kunne huske noe som helst.
Søsteren min ble drept av et romvesen.
- Det fins et fjerde i Roswell. - Det er Noah.
- Elsket du Rosa Ortecho? - Selvfølgelig.
Serumet vil ta livet av ham.
Dette gule pulveret gjør oss helt hjelpeløse.
Hvorfor kjenner jeg deg? Hun er moren min!
Du har ti minutter på deg. Ta med deg alt du får med!
Kan dere alle avgi energi med vilje?
Hvis dere kan heale, kan dere da også ødelegge?
Du ville vært sterk om du ikke fryktet deg selv.
Ødeleggelse er makt. Du følte deg som en gud.
- Gi meg botemiddelet. - Her slutter historien om Noah.
- Ikke før jeg får svar. - Han må få botemiddelet.
Det kommer aldri på tale.
Da jeg viet livet til forskning, sluttet jeg å tro på trolldom, -
-på eventyr med lykkelig slutt, -
-på guder og på spøkelser.
Men så traff jeg en demon som kan besette uskyldige.
Så jeg kan ikke la være å spørre:
Dersom Djevelen fins, hva annet går da rundt blant oss?
Noah kan ikke si noe som gjør det verdt å holde ham i live.
Jeg hadde en familie, Max.
Jeg hadde en mor. Og jeg så henne.
Hun har sittet i et fengsel her i nærheten og blitt torturert.
- Og vi visste ingenting! - Hæ? Hvordan...
Det var noen som overlevde krasjen i 1947.
Det var overlevende. Alle ble flambert, -
- på ordre av faren til Alex Mane.
Dersom det er en sjanse for at Noah vet noe om dette...
- Den sjansen må vi ta. - Tenk på det han gjorde mot Isobel!
Jeg er virkelig lei meg, men Noah er ikke det svaret du leter etter.
Nei, det er han ikke.
Men det var moren min. Men vi har ingen andre enn Noah.
Han er svak. Han greier ikke å stå imot oss hvis vi samarbeider.
Vi retter... våpnene våre mot ham, -
- gir ham botemiddelet og torturerer opplysningene ut av ham.
Det er for risikabelt! Vi er minutter unna at han blir et dårlig minne.
Du kommer aldri til å skyte meg.
Bare gjennom ham kan vi lære om familien vår!
Jeg kjenner familien min. Du er min familie!
Beklager, men jeg vil at han skal dø.
Jeg blåser i hva du vil!
Hvor er botemiddelet? Du stjal litt fra laben til Liz.
- Det ligger i en hule. - Da går vi dit.
Kom igjen. Opp med deg. La oss gå!
Kom igjen.
Tøff kveld? Trenger du litt tequila?
Jeg trenger deg. Det har vært en lang dag, -
- og jeg prøver å glemme alt om det å være voksen en stund.
Jeg har alltid likt dette. Når ga moren din deg det?
Da jeg gikk ut av high school. Hun tok det av seg og ga det til meg.
Vet du hva slags blomst det er?
Den er sjelden. Vokser kun på ett sted i den libyske ørken.
Besynderlig. Hvordan vet du det?
Jeg fant et gult støv jeg tok prøve av. Det er pollen.
En lang historie. Kjedelig.
Et familieklenodium. Mamma sa at det beskyttet oss mot alt ondt.
Det pleide å minne meg om alle de grepa damene der jeg kom fra.
Guerin reparerte det. Nå minner det meg bare om hans teite tryne.
- Teite stemme, teite hender... - Gud bedre!
- Du er... - Ikke si det. Spiller ingen rolle.
Alex er forelsket i ham, så...
Guerin er Alex' museumsfyr.
Det var virkelig mye.
Dette var jaggu mye å ta inn.
Har du fortalt Alex hva du føler for ham?
Nei. Jeg har bare skyldfølelse.
Man kan ikke velge hvem det er man faller for.
Kjærlighet er skummelt. Kunne vi valgt, ville vi ikke forelsket oss.
Og hva hadde vært så gøy med det?
Vi kan ikke ha skyldfølelse for noe vi ikke har styring over.
Vi skulle se på harddiskene i morgen tidlig.
Jeg fikk ikke sove, så jeg satte i gang.
Det er opptak fra overvåkingskameraer på harddiskene jeg stjal.
Det er N-38. Romvesenet som kan gi folk hjernekreft i 4. stadium.
Uhyret som drepte faren din.
- Det der er faren min! - Han ble dyttet.
Og der har vi uhyret som drepte ham.
Velkommen tilbake, sir.
Beklager at jeg sviktet deg ved Caulfield.
Vi hadde backup av all forskningen.
Vi hadde ikke bombeprototypen der uansett.
Og de eksemplarene ville ikke vart stort lenger.
Jeg er mer bekymret for inntrengeren som overlevde eksplosjonen.
Det var jo Alex, pappa. Hva skulle jeg liksom gjort?
Vi skal ta fatt broren din senere. Vi har annet å ordne med først.
Valenti.
Dette er hos Max Evans.
Er det et nødstilfelle, så ring nødnummeret.
Hei, Max. Jeg ville høre om det var gjort.
Håndavtrykket har bleknet. Jeg kan ikke føle ham lenger.
Jeg drar tilbake til deg. Jeg tar med meg mat.
Pluss milkshake.
Vi har stengt!
Kan jeg få en Cherry cola?
Du likner på henne, men er overhodet ikke som Rosa.
Hun er håp og ild. Du er sløvet. Og veldig skyldig.
Gi deg. Du vet bedre.
ORTECHO Prøve A
Michael!
Jeg trodde du var den glupe av dere.
Max, hva...? Jeg prøvde å ringe.
Michael greier seg. Jeg healet ham.
Vi bør komme oss ut før han våkner. Jeg skal forklare alt i bilen.
- Hæ? - Kom igjen.
- Liz, takk og lov. - Er alt bra med deg?
- Ja. Noah er ute! - Nei, jeg har fanget ham i fryseren.
Jeg bedøvet ham med pollen, men vet ikke hvor lenge det varer.
Dette ender ikke bra for deg! Du satte en løve i et papirbur!
- Vi er på vei. Kom deg ut derfra! - Nei, jeg nekter å dra.
- Vi må hindre at han dreper noen. - Kom deg ut, Liz!
Bare kom dere hit.
Hva gjør du når faren din kommer for å få frokost i morgen?
Jeg skal steke ham som bacon!
Rosa elsket familien sin. Du fortjente ikke å kjenne henne!
Du kjenner henne ikke!
Hun fortalte ikke hemmelighetene sine til deg, men til meg.
Du vet at hun fikk moren deres til å dra.
Hvis hun kom tilbake, skulle hun fortelle deg og Arturo sannheten.
- Sannheten om hva da? - Om faren hennes.
Rosa er ikke Arturo Ortechos datter.
- Moren deres visste det hele tiden... - Hold kjeft!
At Rosa er en Valenti!
Det må jeg si.
Virkningen ga seg kjapt.
Rosa er ikke din, Liz. Hun er min! Og hun vil alltid være min.
- Liz? - Han kom seg ut.
- Jeg kommer. - Nei. Noah må få tilbake kreftene.
- Stopper du ham ikke, vil noen dø. - Jeg tror jeg vet hvor han er.
Kall det intuisjonen til en hengiven hustru.
- Sikkert at alt er bra med deg? - Ja da.
- Max. - Ja?
Hold deg trygg.
- Se deg for! - Unnskyld.
Folk ser seg ikke for. Hvor kommer du fra?
Hvorfra tror du? Jeg er bare nysgjerrig.
Mexico?
Beklager at jeg brukte så lang tid. Jeg ble forfulgt.
Dette har vært en jævlig kveld. Liz...?
- Noah. - Nål og tråd.
I lintøyskapet ovenpå.
Ikke vekk faren min!
Hvordan visste du at han var her? Iz, bli i bilen!
Maximo! Hvorfor somlet dere sånn?
Isobel... Stans!
Isobel kan ikke ta telefonen nå.
- Fint knep, hva? - Du fikk henne til å kjøre meg hit.
Hun var traumatisert, så jeg snek meg inn i sinnet hennes.
Du er kjapp, cowboy, men jeg er kjappere!
Hva er det du gjør med meg?
Knyter knute på innvollene dine.
Det gjør vondt, ikke sant? Dette duelltøvet kan være morsomt, -
- men enhver bondeknøl kan skyte.
Jeg foretrekker å være kreativ.
- Vi bør dra til sykehuset. - De stiller bare masse spørsmål.
- Og jeg har ikke tid til... - Bedøvelse? Sterile instrumenter?
Han sa at jeg ikke kjente Rosa.
Han sa at hun var din fars datter.
At hun visste det da hun døde, og at hun aldri fortalte det til meg.
Kanskje hun bare aldri fant riktig anledning.
Visste du det?
Du mistet også en søster.
Hva har skjedd?
Det er ikke mitt blod. Hva gjør du her?
Jeg ønsket å treffe deg.
Det passer svært dårlig nå.
Greit. Hør her...
Jeg burde aldri forlatt deg da jeg vervet meg.
Jeg kunne sagt at jeg ikke ønsket å dra, men det gjorde jeg.
Etter det pappa gjorde mot deg, ville jeg...
Jeg ville være en person som vant slag.
Det føltes godt.
Men når jeg ser meg i speilet, -
- hender det at jeg ikke ser meg selv engang.
Jeg ser faren min.
Jeg kjemper fortsatt hans kamper. Ikke mine egne.
Du dør.
Jeg må stikke!
Jeg kommer tilbake i morgen. Vi kan snakkes da.
Isobel!
Hun vil ikke våkne på en stund. Det tar på å være besatt.
- Men hun liker harde tak iblant. - Jeg skal drepe deg!
Hvorfor holder du oss i live? Hva vil du ha i bytte for oss?
Landingen.
De kommer for å hente oss.
Jeg hadde håpet at vi kunne dra som en familie. Men...
- Planene er endret. - Hva er landingen? Hvem er de?
Da vi dro, ble hjemmet vårt ødelagt av krig.
Det var de som vant.
Og de som vant, vil aldri bare la oss forbli her.
De vil aldri la deg forbli her.
Hvorfor meg? Hva vil de med meg?
Det er du som er frelseren.
Nå som du er blitt voksen, kommer de. Om ikke i år, så neste år.
Jeg har hatt det gøy med dere.
Jeg setter dere i kapslene igjen og bytter dere mot skyss hjem.
Du har misforstått. Jeg er ingen frelser.
Du aner ikke hva du er i stand til. Du er akkurat som mennesker:
Bruker en liten del av potensialet ditt. Tror du har én type evner.
Frigjør sinnet ditt, så kan du bli en gud.
Nei, det kan jeg ikke.
Alle de bøkene, og så skjønner du ikke det med religion?
Hvem de historiene handler om? Merkelige skapninger.
De stiger ned fra himmelen og skiller havene.
De slår folk til bakken med lyn.
Du får et infarkt.
Når de kommer, vil de ha deg levende. Men det holder med så vidt.
- Gikk det bra med deg? - Jeg er ikke sterk nok.
Hold ham borte, Michael.
Vi er Slangebæreren, Max!
Mennesket og slangen, slangen og mennesket!
De dreper ikke hverandre. De er forent!
Max!
- Det er over, eller hva? - Ja.
Jeg har bare én siste ting jeg vil si til deg.
Du er ikke min type. Derfor fortalte jeg deg aldri hemmeligheten.
Jeg elsker deg ikke.
Det har jeg aldri gjort.
Ta hånd om henne, Isobel.
Rifle? Halvautomatisk pistol?
- Jeg vil bare ha et våpen. - $ 249,99.
- Ingen bakgrunnssjekk? - Hvor tror du at du er? I California?
Har du slått hodet ditt? Du ser ikke god ut.
Jeg er ikke en slik fyr som kjøper et våpen.
For et par måneder siden var jeg kirurg.
Nå har jeg en død søster og en far som ble drept av sin beste venn.
Og jeg har en følelse av at den fyren forfølger meg.
Selv om han befinner seg i Afrika. Jeg er i ferd med å miste grepet.
Tidligere var jeg en skikkelig kødd.
Så døde pappa, og jeg begynte å leve etter hans kodeks.
Men det spiller visst ingen rolle om man er snill og grei.
"Ikke gjør andre vondt", sier de.
Så tar verden fyr, og du gjør ingenting av frykt for å skade noen.
Så nå har jeg fått nok av kodeksen. Drit i kodeksen.
- Du er visst ute å kjøre. - Så du vil ikke selge meg et våpen?
Som amerikansk statsborger har du en gudegitt rett til å forsvare deg.
Jeg kan gå ned 25 dollar. Rabatt for familie og venner.
Fordi jeg føler med deg.
Jeg tok meg inn i hodet hans rett før han døde.
Hva for noe? Hvorfor det?
- Jeg måtte fortelle ham noe. - Du har ønsket å være ærlig mot ham.
Og du var jo det, på slutten. Det er bra, Iz.
Jeg sa til ham at jeg aldri hadde elsket ham.
Så det aller siste jeg sa til ham, var en løgn.
Men han sa noe til meg: "Ta vare på henne."
- Det ga ingen mening. - Mange svar døde med Noah.
Og mye ondskap. Vi trenger ikke hans svar.
Grunnen til at vi er her, handler ikke om fortida vår.
Det handler om fremtida vår. Slutt å se i bakspeilet, Michael!
- Hva gjør du? - Du trenger ikke å leve i fortida.
Nei, la være!
Du trenger ikke smerte for å minne deg på hvem du er!
- Folk vil legge merke til dette! - Dette er Roswell.
Max?
- Max! - Liz!
Nå er det over. Han kommer ikke tilbake.
Er alt bra med deg?
Jeg har det bedre enn jeg har hatt det på lenge.
Det gjør ikke vondt. Fortsett, er du snill.
- Vent... - Gjør det.
- Jeg bør la være. - Vær så snill!
Jeg vil at du skal kjenne hva jeg føler for deg.
- Ekko. - Alt.
Han sa at han gjemte botemiddelet i en hule. Den må være her et sted.
Han var den eneste jeg har elsket. Hva sier det om meg?
Ingenting. Vi blir definert gjennom det vi ikke kan styre.
Kjærlighet er det verste jeg har opplevd, og jeg styrtet i et romskip.
Du vil aldri snakke om Alex Manes.
Men du innser at mine romantiske problemer nå overtrumfer -
- den gjennomskuelige skapgjemmingen din?
Familien hans var involvert i det å torturere og drepe andre romvesener.
Han er innblandet i alle de fæle minnene jeg har og...
Jeg elsker ham.
Det vil jeg nok alltid gjøre. Men den kjærligheten smerter nå.
Det å komme tilbake til ham føles alltid som en krasjlanding.
Kanskje Max hadde rett.
Kanskje vi bør slutte å se oss bakover og heller skue fremover.
Se der.
Noahs kapsel.
Rosa!
Greit. Jeg skjønner. Nå som du har fått meg, er mysteriet borte.
Nå drar du din vei og etterlater meg her helt alene.
Ja, jeg har bare prøvd å komme i buksa på deg. Det var uniformen.
Bli her.
- Det er din. - Isobel?
Isobel Jeg må snakke med deg
Hun har vært gjennom et helvete.
Dra og besøk søstera di. Jeg drar og besøker min.
- Jeg kan bli med deg. - Nei. Jeg må dra alene.
Jeg har alltid trodd at jeg ville få det bedre hvis jeg fikk alle svarene.
Men nå som mysteriet er løst og det hele virkelig er over...
Nå føles hun enda mer borte.
Jeg må bare venne meg til denne nye sorgen.
Og det må jeg gjøre på egen hånd.
Jeg visste at du skulle...
Hils Jim fra meg, gutt.
Skuddsikker vest? Slett ikke verst.
Jeg ønsket å kjøpe et våpen. Men jeg fikk meg ikke til det.
Jeg er ikke som deg!
- Jeg er ingen morder! - Så du kjenner til det med faren din.
Et romvesen drepte dattera hans. Likevel ville han stenge Caulfield.
Det romvesenet som drepte Rosa, var ikke i ditt torturkammer!
Faren din dekket over drapene. Jeg ville kringkaste dem.
Jeg vil at folk skal bevæpne...
Barbiturater. Du går snart inn i et kunstig koma.
Jeg skal få deg på sykehus før noen av organene dine svikter.
Jeg håper at legen din er en hederskar.
En som har en kodeks. Men det avhenger av hva de mener heder er.
Én nasjons soldat er en annen nasjons terrorist.
Stemmer ikke det, stabssersjant?
Han har hatt henne her hele tiden. Hvordan?
Kanskje han gravde henne opp? Eller rappet noen andres kropp?
- Jeg må ringe Liz. - Og si hva da?
- At Rosa har vært her, som et trofé? - Mulig vi ikke bør vinkle det slik.
Jeg kan ikke skjule dette for henne.
Dette kommer til å hjemsøke marerittene hennes.
Hva om...
Hvor lenge var hun død før hun kom hit?
Du prøvde å redde henne for ti år siden.
Hva om vi bare utnytter en brøkdel av potensialet vårt?
- Andre evner? - Sterkere. Noah var sterkere enn oss.
Stans!
Dere kan ikke vekke til live en jente som har vært død i ti år.
Vi kan ikke endre fortiden.
Vi bør heller gi Rosa en ordentlig begravelse, -
- etter at vi har gitt oss selv tid til bare å være helt normale.
Lykkelige, kanskje.
Hei, DeLuca.
La meg gjette...
Dere har stengt?
Nei, vi...
Vi har faktisk åpent.
Bra.
- Vi er nødt til å... - Snakke sammen.
Det skal vi.
Men har du noe imot at jeg først...?
Nei da.
Dersom du kan høre meg...
Du vet nok at jeg egentlig ikke tror at du kan høre meg.
Du synes vel jeg er dum, som snakker til en stein.
Men du trodde på noe.
Du trodde på en gud som satte et bur rundt hjertet ditt for å verne det.
Så her er jeg.
Jeg er forelsket i Max Evans.
Jeg fortalte det aldri.
Trolig fordi en del av meg på 17 år -
- trodde at du kanskje hørte det.
Jeg har ikke glemt hva han gjorde mot deg.
Og jeg hadde masse skyldfølelse... fordi jeg elsket ham.
Men det gjør jeg.
Jeg elsker ham.
Og han elsker meg.
Jeg skulle ønske du hadde opplevd det at noen elsket deg, Rosa.
Helt ubetinget. Uten forventninger eller en følelse av berettigelse.
Jeg skulle ønske du fikk tid til å slippe hjertet ut av buret.
Og jeg skulle ønske...
Og jeg skulle ønske jeg kunne ringe deg og fortelle deg alt om...
Max!
Liz?
- Hvordan...? Jeg skjønner ikke... - Ikke vær redd. Nå er jeg her.
Nå er jeg her hos deg.
Rosa, hvor er Max?
Max... Max!
Våkn opp!
Oversatt av Lars-Kristian Holmsen www.sdimedia.com